Monsieur, mademoiselle...
Undskyld, at jeg forstyrrer, men jeg kommer her ofte, og...
Og hvad? Jeg har aldrig set Dem før.
Det er første gang, jeg ser Dem her. Ellers ville jeg ikke have glemt det.
Kom, mit barn. Vi skal besøge vore fattige. Kom.
En engel. Jeg har lige set en engel.
Hr. Baron, det var pragtfuldt. Lad os tale forretninger.
Hvad forlanger De for festmåltidet? Jeg mødte en engel i dag.
Det lyder ikke godt. Vil De have mig til at fange rotter?
Det gør jeg gerne. Men en engel... Find blot ud af, hvor hun bor.
Det er jo så let som ingenting. Javist.
Du får ingen problemer med at genkende hende, når du ser hende.
For det første er hun smuk. Og når jeg siger smuk
mener jeg vidunderlig, fortryllende.
Uvirkelig. Hendes blik er som fløjl.
Det er både mørkt og fuld af lys. Den yndigste mund, man kan tænke sig.
I rosa og perlemor. Læberne er endnu lidt fyldige.
Som om lidt af barndommen endnu klynger sig til hende.
Men det vigtigste er, at hun hedder Ursule.
Se, dette er hendes lommetørklæde. Ursule.
Det er det eneste pigenavn, der begynder med U.
Hvor finder jeg denne Ursule?
Det bliver sværere og sværere at brødføde sig i Paris.
Kom.
Undskyld. M. Marius, hils på Deres nye naboer.
Må jeg præsentere os: M. Og Mme Jondrette. Mine døtre.
Og De er...? Han er baron, men kald ham Marius.
En baron her? Sådan er det nu. Alt blandes.
Jeg hedder Éponine, men kald mig blot Ponine.
Lad ham være. Hvordan er huset? Det afhænger af, hvad De forventer.
Vi forventer intet af mennesker eller livet. Verden er så utaknemmelig.
Og jeg, der kæmpede for Frankrigs ære.
Hvad fik jeg ud af det? Den rene elendighed.
Jeg var ikke så heldig at miste et ben eller en arm, så jeg får ingen pension.
Til tider ville jeg ønske, at jeg var død ved Waterloo som mine kammerater.
Var De med ved Waterloo? Det var min far også.
Vi skal nok komme godt ud af det. Det tror jeg også.
En lille velkomstgave, så De kan sætte en god middag på bordet i aften.
Gavroche kan sige, hvor De kan handle uden at blive snydt.
Tak. Ikke fordi jeg tiggede. Det er jeg for stolt til.
Men siden Hans Nåde insisterer... Hvad siger I til Hans Nåde?
- Mange tak, Deres Nåde. - Ingen årsag.
Éponine, bær vor bagage op i stedet for at stå der og glo.
Hørte du ikke, at han er baron? Ham kan du ikke få.
Lad hende lokke ham ind i vort net. En baron kan plukkes som alle andre.
En spidsborger kommer denne vej. Han vil sikkert give os almisser.
Zelma, hop i seng. Host, som om lungerne revner, og se døende ud.
Sluk ilden. Det virker, som vi er rige, hvis vi fyrer op her.
Hvad er der? Så du et spøgelse? Det er ham! Det er ham, siger jeg!
Det udyr skal bøde for alt det, jeg har lidt på grund af ham!
Så sandt som jeg hedder Thénardier, så bliver den regning ti sider lang!
Og vil han ikke betale, får han denne her gennem sig!
Du gode.
Vi kan intet gøre. Vi har ikke mere brændsel, end ikke kulstøv.
Denne fordømte vinter har ingen ende. Vi ved, hvordan det er at fryse.
Men det tærer sådan på vores syge lille datter.
Hvad fejler hun? Det er lungerne.
Tidligere hostede hun blod. Det skal betyde, at enden er nær.
Vor eneste trøst er, at det stakkels barn vil dø i vore arme.
Pulsen er jævn.
Den falder, mener De, før den standser helt.
Sveden på panden er et sikkert tegn.
Huden er temmelig kold. Dødens kulde.
Flyt bordet! Marius, gør, som jeg siger. Vær forberedt på et mirakel.
Og en stol.
Mme Gorbeau har kighuller i alle værelser.
Hun ved alt om sine lejere, navnlig hvor de gemmer deres penge.
Det er bestemt ingen løgn, at godhed avler skønhed.
Og når vi taler om godhed, så...
Nå...
Vi må vel klare os med det. Er De ikke glad for det, vi har med?
Jovist, men det er pengene, der er det vigtige.
Hvilke penge?
Nævnte de, der fortalte om vor nød, ikke de 60 franc?
Nej. Havde jeg vidst, at De manglede 60 franc, havde jeg taget dem med.
Vi er 60 franc bagud med huslejen.
Betaler vi ikke før i morgen middag, smider Mme Gorbeau os ud.
Sæt, vi havner på gaden med vores døende lille pige.
Jeg har ikke så meget på mig. Jeg kommer med dem i aften.
I aften? Hvordan kan jeg vide, at De vender tilbage?
Det var de venlige damer fra St. Vincent de Paul, der sendte mig.
De kan stole på mig.
Cosette, kom.
Du ved vel, hvem det er? Hvem? M. Favre?
Han fik mig anholdt.
Og hvem tror du, det lille dydsmønster var?
Hun var så tæt på, at jeg kunne have rørt ved hende.
Hvorfor gjorde De det ikke? De bider ikke.
Det var vel ikke... Jovist. Lille frøken grimrian.
Hun har forandret sig. Hun har taget på. Og hvilke manerer!
Hun rødmer lidt og kigger ned.
Den beskidte hykler!
Tror du, at hun genkendte os? Så havde hun ikke stået og smilet.
Hvad skal du? Hente nogle venner.
Spidsborgeren bliver svær. Jeg kan ikke få fat hans penge alene.
De er jo nogle uhyrer! Vi kan ikke lade dem gøre dette her.
Skal jeg give M. Favre besked? Du indhenter aldrig hans vogn.
Vi følger efter Jondrette.
Når vi ved, hvad han pønser på, forsøger vi at standse ham.
Bigrenaille, Claquesous, Gueulemer. Var det navnene, De hørte?
Ja.
Kaffe? Der er ingen grund til bekymring.
Den slags går aldrig ud, før mørket er faldet på.
Hvorfor vente, til de kommer ud? De ved, hvor de bor, så pågrib dem.
De får en strengere dom, hvis de bliver taget på fersk gerning.
Det burde De vide, hvis De læser til advokat.
Jeg tager mig ikke af, hvilken dom de får, jeg vil blot undgå...
Kan De bruge sådan en?
Ja, men jeg vil helst være fri. Tro ikke, at jeg foragter politiet.
Men jeg ville ikke blive nogen god politibetjent.
Jeg hører, at De ofte går på Café Musain.
Ja, som de fleste studerende. Den ligger jo lige ved universitetet.
Men de venner, De møder der, studerer ikke kun jura, vel?
Jeg ved, hvad De konspirerer om på de tilsyneladende muntre aftener.
Ét ord fra mig, og De bliver alle anholdt for forsøg på statskup.
Enten er De med mig, eller også er De mod mig.
Hvad skal jeg gøre?
Når De mener, at M. Favre er i reel fare, skyder De op luften.
Vi ligger i baghold ude på gaden. Når vi hører skuddet
omringer vi stedet, sparker døren ind og tager skurkene på fersk gerning.
Gavroche, er Jondrette tilbage? Han og seks andre skjuler sig.
Når gamlingen kommer, overfalder de ham.
Nu kommer M. Favre! Ser du hans datter?
Nej, kun gamlingen.
Jeg tog 200 franc med. Det giver Dem lidt tid.
Tror De, ja.
Er der andet, jeg kan gøre? Mon ikke!
Jeg har aldrig haft noget her i livet undtagen dette, og det fejler intet.
Nu!
Ikke mere skuespil. De husker mig vel, ikke sandt?
Hvorfor kom De tilbage? For at håne mig?
De er et udyr, men selv skurke fryser og sulter. Selv skurke har syge børn.
Hvem kalder nu hvem skurk? Ford De er rig, og jeg har mistet alt?
Jeg mangler penge. Mange penge. Jeg mangler en masse penge.
Ellers udsletter jeg Dem, det sværger jeg.
Og kom ikke her og påstå, at De har brugt det hele på Cosette.
Jeg har opdraget den lille snotunge.
Det første jeg lærte hende, var at klare sig med slet ingenting.
Cosettes liv begyndte, da jeg dukkede op. Hun har glemt Dem, Thénardier.
Thénardier.
Han kaldte ham Thénardier, ligesom overbetjenten.
Det kan umuligt passe.
Kald ham, hvad De vil. Han er en skurk. Skyd! Tiden er inde.
Du forstår det ikke. Du kan umuligt forstå det.
Thénardier er manden, der reddede min fars liv.
Jeg har ledt efter ham overalt, og så står han her lige foran mig.
Jeg kan ikke skyde, Gavroche. Jeg kan ikke.
Skriv et brev til Deres datter.
Bed hende tage alle de penge, De har liggende, med herhen.
Giv ham én hånd fri, så han kan skrive.
Og hvis jeg nægter? Så skal De smage ildrageren.
Til De giver efter eller dør.
Det er penge, vi vil lugte, ikke sveden svinepels.
Jeg lægger den i ilden.
Den vil klæde frøken grimrian. Lad pigen være.
Skulle jeg røre den beskidte tøs? Det har jeg fået rigeligt af.
Men Bigrenaille og Claquesous har aldrig haft fornøjelsen.
Tag Ponine med og hent pigen. Hvad er adressen?
Spørg heksene. Alle kirkedamerne ved Saint Vincent de Paul.
De får den aldrig. Jo.
Jeg siger, min lillesøster er døende, og at vi skal købe medicin til hende.
Hvis De rører ved Cosette, slår jeg Dem ihjel!
Må far tilgive mig.
Kom!
Det er inspektør Javert fra Sûreté!
De har tilkaldt politiet! Jeg må hente far.
Nej, vi må væk!
Vi har omringet huset! Overgiv Dem.
Vinduet! Vi flygter over taget!
Stands!
Javert! Valjean!
Stands!
Valjean, stands!
Loven befaler Dem. Valjean!
HUS MED HAVE TIL SALG ELLER LEJE
Det haster ikke med at vågne. Toussaint kommer med morgenmaden.
Hvem er denne Toussaint, du har ansat?
En uheldig sjæl.
Han vil ikke genere dig. Staklen er stum.
Det nye hus er så stort, at vi har brug for en.
Vi har fået nyt hjem. Det betyder vel, at vi også skal have nyt navn?
Efter at have været Mlle Leblanc, Mlle Favre
og Mlle Fauchelevent, hvem skal jeg så nu være?
Lille skat, jeg ved, at alt dette her må virke lidt mærkeligt.
Men...
En dag vil du forstå det.
Jeg ved det allerede. Gør du?
Du skifter navn, når din lykke skifter. Til tider er du rig, til tider fattig.
Afhængig af svingningerne på aktiemarkedet.
Aktiemarkedet? Hvor du har investeret din kapital.
Ved du hvad? Det er ganske kløgtigt.
Jeg må jo finde en mening med alle vore opbrud og rejser.
Med alle forandringerne. Og med alt det, som du er
som jeg ikke altid forstår, og som piner dig.
Men jeg er ligeglad, for jeg elsker dig.
Vi kæmper for menneskenes frihed. Nej, du er naiv.
Enjolas, tro mig. Javert er farlig. Hans trussel var tydelig.
Godt! Så tages vi alvorligt på højt hold.
Kongen og hans politi frygter de studerende, især os. Det er godt nyt.
Det er urostiftere, vi vil være. Sæt vi bliver anholdt.
Vi er forsigtige og bruger falske navne.
Javert ved, hvor jeg bor. Han har endda været der.
Sig op og flyt ind hos mig. Men ingen må vide det.
Tror du, jeg er dum? Nej, forelsket.
Det er jeg.
Men før jeg fortæller Cosette, hvor du bor, skal jeg vide, hvor hun bor.
Mademoiselle!
Kom her, min skønne. Vær ikke bange.
Kom her.
Husker du mig ikke? Éponine Thénardier. Har du glemt det?
Éponine Jondrette. Lyder det bekendt?
Du er bange. Godt.
Nu husker du det. Hvor jeg hersede med dig.
Du var så let at være ond mod, så sippet som du var. Du græd altid.
Men aldrig et skrig, aldrig en klage.
Ja, nu genkender jeg dig. Hvad vil du mig?
Jeg sulter ihjel. Nu er jeg grimrianen.
Du er den fine dame. Jeg fandt dig ved et tilfælde. Jeg vandrer altid rundt.
Vil du slå mig? Jeg er ikke bange. Porten skiller os.
Ja, og den port skal du åbne. Hvorfor skulle jeg det?
Ford du er sød og rar. Og du skal give mig noget.
Jeg må ikke lukke nogen ind. Så giv mig noget mad.
Du må gå. Hvis far ser dig, efter alt det, i gjorde mod ham...
Så gamlingen er ingen helgen? Han er ikke den, der tilgiver?
Så bliver det lige for lige.
Hvad mener du? Vi ses gen!
Éponine, vent! Jeg henter noget mad til dig.
Hvem søger De? Thénardier.
Udelukket. Kun den nærmeste familie. Er De familie?
Nej. Så kommer De ikke ind. Næste!
Marius! Hvor er jeg glad for at se Dem.
Nej, jeg ser ikke særligt godt ud. Jeg regnede ikke med at møde Dem.
Var det bedre? Har De også en herinde?
Jeg ville besøge Deres far, men blev afvist. Han sidder i enecelle.
Far?
Jeg ville give ham noget. Ikke noget særligt.
Jeg havde gerne haft mere med, men jeg er ingen rig mand.
Siden De er her, kan De jo tage pengene.
Jeg bryder mig ikke om, at De har ondt af mig, men mere bliver det ikke til.
Tak.
Jeg har også et brev til Deres far. Giver De ham det?
Hvad står der? Han vil forstå. Kun han kan forstå.
Han bad mig give dig dette her.
Hvad står der? "Jeg beklager."
Er du sikker?
Det skrev han. "Jeg beklager." Underskrevet Pontmercy. Det er alt.
Det giver ingen mening. Jo.
Pontmercy var den officer, jeg reddede ved Waterloo. Marius er hans søn.
Han beklager, at han fik dig fængslet. Du reddede hans fars liv.
Reddede? Lad os sige, han var heldig. Jeg troede, han var død som en sild.
Jeg trak ham op af grøften for at tømme hans lommer.
Jeg fik knap nok fat i hans ur, da han åbnede øjnene og stønnede.
Og så angrede du. Angrede? Nej, jeg blev bange.
Soldater, der stjæler fra lig, skydes.
Jeg fik ham til at tro, at jeg ville redde ham.
Tåben så på mig, som var jeg Gud, og sagde, han aldrig ville glemme det.
Og kunne han ikke, havde han en søn, der ville godtgøre mig og min familie.
Jeg har en godtgørelse i tankerne. Hvad med mig?
Jeg kan ikke mere. Du må få mig ud herfra.
Flugten sker snart.
Nå? Godt, De ikke så ham.
De var blevet trist til mode. Han er kun skind og ben. Ganske desperat.
Jeg vender ham aldrig ryggen. Sig, at han altid kan stole på mig.
Hvad med mit brev? Jeg gav ham det.
Læste han det? Forstod han det? Ja.
Han var rørt over, at De bad ham om tilgivelse, når han foragtes overalt.
De er hans eneste ven.
Jeg er ikke hans ven. Jeg står i gæld til ham. Det er noget andet.
Jeg kunne aldrig være ven med en sjuft, der truer den kvinde, jeg elsker.
Den kvinde, De elsker? De kender hende. Cosette.
Kalder De det en kvinde? Cosette betyder en lille, ubetydelig ting.
Jeg ved ikke, hvem der gav hende det navn, men det klæder hende.
Så lille, at jeg mistede hende. Jeg ved, hvor hun er.
Nej, De må ikke gå. Vent! Cosette!
Cosette...
Hvor kender De mit navn fra? Dette her må være Deres.
- Jeg har ledt overalt. De fandt det. - I Jardins du Luxembourg.
Jeg gik derhen flere gange i håb om at se Dem gen, men nej.
Det er min have nu. Den er kun min. Den er langtfra færdig, men...
Den er smuk, som den er.
Men hvis jeg skal udtale mig om den, burde De lukke mig ind.
Det går desværre ikke. Jeg har ingen nøgle til porten.
Så må jeg klatre over.
Jeg vil gøre alt for at være Dem nær.
Jeg ville have endevendt Paris for at finde Dem.
Jeg ville have ledt i bjergene, i skovene, på havet.
Men hvorfor? Fordi...
Jeg elsker Dem.
De kender mig jo ikke.
Cosette, hvad laver du? Jeg kommer, far!
Jeg må ind igen.
Jeg beholder dette her. De får det, næste gang vi mødes.
Hvornår bliver det? Det bestemmer De.
I morgen.
Cosette, er det dig?
Hvis du foretrak mig før, kan jeg...
Du skal ikke forandre noget. Se, jeg har en overraskelse til dig.
Nøglen til mit hjerte.
Også du.
Jeg kan røre ved dig.
Jeg kan kærtegne dit ansigt.
Jeg tror, jeg kunne dø, så lykkelig er jeg.
- Jeg er nødt til at gå. - Ikke endnu! Vær sød at blive lidt.
Det bliver mørkt. Toussaint låser døren på denne tid.
Godt. Lad ham blot låse, så du ikke kan komme ind.
Så må du tilbringe hele natten her i haven med mig.
Cosette! Altid din far.
Ja, min far. Det var ham, som gjorde mig køn.
For sin egen skyld, ikke for min. Han vil elske dig som sin egen søn.
750 franc. M. Dumoncel, her er tre måneders husleje. Tæl blot efter.
Det ville være en fornærmelse mod en herre som De.
Det glæder mig, at De kan lide mit gamle hus.
Jeg er overbevist om, at De indretter det med god og forfinet smag.
Værelset her bærer præg af en mand, der er vant til smukke omgivelser.
M. Dumoncel, De har en god opfattelsesevne.
Det havde jeg nær glemt. De vil få besøg af en mand. Hvad var navnet...
Levert, Janvier. Noget i den retning. Han er politiinspektør.
Han vil blot se huset på grund af det oprør, alle taler om.
Man inspicerer huse, hæren kan bruge i tilfælde af optøjer.
Hvorfor dette her i Rue Plumet?
Skal vi også flytte reolen? Det hele. I en fart, tak.
Jeg hørte lyde, så jeg... Hvad sker der?
Ikke noget, du skal bekymre dig om. Du og jeg er vant til at flytte.
Ja, men du holdt jo af huset her. Bare vi ikke vi skal flytte langt væk.
Så mister vi alle vore venner. Hvilke venner?
Vi ser aldrig nogen.
Måske bliver det anderledes, når vi kommer til England.
Du skal lære sproget. Det er bedre end latinen, du lærte i klostret.
Jeg vil hellere blive i Paris. Det er ingen fornøjelsestur.
Forretningerne tvinger mig til at rejse. De er vigtigere, end du kan forstå.
Kan jeg få lidt tid til... Nej. Jeg beklager hastværket.
Vi rejser til Calais i aften. Jeg har bestilt to kahytter på båden til...
Åh nej.
Godt, hun er ved at vågne. Bed flyttefolkene holde inde.
Skod vinduerne til. Ingen røg, ingen ild. Huset skal se forladt ud.
Du gjorde mig helt forskrækket. Jeg hørte dig. Skal vi ikke flytte?
Jo. Der er ingen anden udvej.
Men vi rejser først i morgen. En god nattesøvn giver dig nye kræfter.
Min skat, vi skal aldrig skilles.
Hvorfor er du så trist?
Jeg vidste, De ville komme, Marius.
Éponine, lad mig være.
Kom De for at se Cosette? Det er for sent.
For sent? Hun er rejst.
Nej, det er umuligt. Så havde hun sendt en besked.
Jeg så det med mine egne øjne.
Hvordan kunne hun bare rejse? Jeg kan slet ikke tro det.
Nej, det er umuligt.
Marius, De ser helt mærkelig ud.
Kom med og få lidt vin. Det vil gøre Dem godt.
Marius, jeg har på fornemmelsen, at De vil gøre noget dumt. Lad være.
At dø sammen med mine venner er ikke dumt.
- Ikke længere. - Marius, kom tilbage!
REPUBLIK ELLER DØDEN
Stille! Hør efter!
Jeg vil have brosten, tønder, vogne, bord og stole
døre og skodder. Vi bygger en barrikade!
Dette etablissement er ikke længere en café.
Det er folkets hovedkvarter krigen mod despoten og tyranniet!
Du sover godt her. Jeg skal ikke forstyrre dine drømme.
Jeg drømmer ikke mere.
Jeg drømte årevis dengang fængslet. Men nu...
Nu er du her.
Mere har jeg ikke brug for. Cosette.
Har du skrevet et brev? Til hvem dog?
"Min elskede."
"Jeg vil blot fortælle dig, at det værste er ved at ske."
Vi bliver skilt fra hinanden.
"Jeg skal rejse langt væk. Jeg ved ikke hvor længe."
"Kom fluks, så jeg kan kysse dig"
"en sidste gang."
"Så kommer jeg straks ned. Cosette."
Forelsket?
Forelsket i hvem?
Hvem er han? Du skulle passe på hende. Det har du ikke gjort!
Du tror ikke, kærligheden er farlig. Hvis hun forlader mig, dør jeg!
Jeg spørger igen: Hvad hedder han?
Skriv det ned!
Du ved det ikke.
Cosette er blevet stjålet fra mig, og du ved ikke, hvem tyven er?
Det eneste smukke i mit liv er blevet taget fra mig.
Jeg har aldrig hørt dig råbe sådan.
Jeg har ikke gjort noget forkert. Jeg har ingen skyldfølelser.
Hvis du havde spurgt mig, havde jeg fortalt dig hans navn.
Jeg råber ikke mere, som du ser. Nu spørger jeg dig: Hvad hedder han?
Baron Marius Pontmercy. Ham har jeg aldrig hørt om.
Han har hørt om dig. Han reddede dit liv.
Ingen har nogensinde reddet mit liv.
Når det har været påkrævet, har jeg selv reddet det.
Den aften i Gorbeaus hus satte Thénardier en fælde for dig.
Marius underrettede politiet. Han affyrede skuddet.
Det betød, de skulle slå døren ind. Var det ham, der hentede Javert?
Han hentede politiet. Nej, Javert! Det er ikke det samme.
Ja, jeg skylder ham et og andet. Uden Marius...
Jeg var sluppet væk alligevel. Men pyt nu med det.
Så fordi han er overbevist om, at han har reddet mit liv
så tror han, at han har ret til at tage min datter fra mig?
Han har ikke taget mig fra dig, far. Jeg giver mig selv til ham.
Cosette, jeg er ikke lærd som dig. Jeg taler ikke så godt for mig.
Jeg elsker ham. Nej.
Jeg elsker Marius, og Marius elsker mig. Hvad er der galt i det?
Du skal ikke sige, at kærlighed er noget beskidt.
Hvad mener du med det? Du er opfyldt af kærlighed.
Ikke den slags kærlighed. Du er for ung til at blive elsket af en mand.
Jeg er 20 år gammel. Ja. Alt for ung til at være forelsket.
Du var sikkert selv forelsket, da du var 20 år.
Jeg var fuld af had. Det tror jeg ikke på.
Fortæl om din ungdom. Dine minder vil hjælpe dig med at forstå.
Hvis jeg fortalte dig alt, ville det være dig, der ikke forstod.
Tænk, at du spillede den hengivne datter.
"Ja, far. Som du vil, far, Lad mig give dig et kys, far."
Imens tænkte du kun på ham.
- Hvor traf du ham? - I haven.
Vi så kun hinanden nogle minutter hver gang.
Hvis jeg lagde minutterne sammen, ville de ikke blive en hel dag.
Hvor bor han? Cosette, hvor bor han?
I Rue de la Chanvrerie.
Toussaint! Jeg går ud.
Bolt alle døre. Luk ingen ind. Ingen må se Cosette.
Hvad skal du? Har du en pistol? Giv mig en.
Nej, far!
Pas på hende. Der er optøjer Paris.
Vi kan ikke bygge en ny barrikade uden at rive den første ned.
Vi mangler rygdækning.
Rue Mondétour er for smal til, at tropper kan angribe der.
Enjolras? Derinde.
Jeg slutter mig til jer.
Vi bør ikke afvise ungdommen. Hjælp til med bandagerne.
Jeg vil have et skydevåben. Dig?
De gav mig et i 1830, sammenstødet med Karl X.
Når vi har våben nok til alle mænd, får børnene også.
Gå. Vi har vigtige ting at tage os af.
Vi bad dig lade os være. Vi har et problem.
Vi har rigeligt i forvejen. Kom hellere her og se.
Ham. Ved I, hvem han er? Han var en af de første, der kom til.
Han er stikker. Han hedder Javert og er fra politiet.
Jeg sagde jo, her ikke var nogen.
Er De fra politiet? Jeg går aldrig ind i lejernes værelser.
Jeg vidste intet om unge hr. Enjolras' aktiviteter.
Skidt med Enjolras. Jeg leder efter ham, der bor sammen med ham.
Marius Pontmercy. Han gør sig ikke i politik.
Han går rundt med hovedet i skyerne.
Han er en drømmer, ikke revolutionær.
Han er som en søvngænger, der går på hustagene i søvne
og tror, de kan se ind fremtiden. Han har været ude hver aften.
Når han kommer hjem, ser han ud, som har han set himlen åbne sig.
Ved De, hvor han har været? Måske på cafeen? Café Musain.
Fart på!
Solen går op. Nu angriber de. Med bajonetter, regn trygt med det.
Bare lad dem! Vi slår dem tilbage. Én eller to gange, ja, men derefter?
Så leder du en barrikade af lig. Før du selv ender som et.
Klokken ringer stadig. Det betyder, at andre barrikader holder stand.
Ved middagstid rejser hele Paris sig, og så får vi forstærkninger.
Kompagni, holdt!
Første to rækker: Tag sigte. Giv ild!
Forsvind, ellers sprænger jeg barrikaden!
De ryger i luften sammen med den! Det er det, jeg håber på.
Han er gal. Retræte!
Kujoner.
Marius! Jeg vidste, at du ikke ville svigte os!
Men betyder det, at Cosette... Jeg vil ikke tale om det.
Uanset hvad hun gjorde mod dig, er det ingen grund til at blive dræbt.
Jeg mangler stridsmænd, ikke lig!
Kompagni, holdt!
Knægten er forrykt! Han bliver slået ihjel.
Gavroche, kom tilbage! Jeg klarer mine indkøb.
Læg an, men sigt ved siden af. Skræm ham. Han er kun en knægt.
Nu bliver de døde dræbt! Gavroche, kom tilbage!
Se at komme væk!
Nej!
Kalder de det kugleregn? Det føles som almindelig regn.
Fart på!
Jeg var vis på, at vi ville stå ansigt til ansigt igen.
For at stå ansigt til ansigt skal man være på lige fod.
Vore skæbner har forandret sig. Nu er De fange og jeg en fri mand.
Ikke så fri, som De tror. Vi vil begge to dø her.
De kommer til at dø. Jeg agter at overleve dette her.
Ingen af os har en chance.
Soldater, der skyder et barn, tøver ikke med at plaffe oprørere ned.
Når de kommer, er jeg væk. Jeg er jo undsluppet fængslet fire gange.
Vil De lade Deres venner i stikken? Jeg troede ikke, De var en kujon.
De er ikke mine venner. Og deres kamp er ikke min.
Jeg respekterer deres mod og idealer, men jeg er her i et personligt ærinde.
Men jeg fandt ikke manden, jeg ledte efter.
Vi ledere kan overgive os og blive henrettet, mod at I alle går fri.
Men jeg foragter de barnemordere for meget til at forhandle med dem.
De, der vil, kan gå. Rue Mondétour er stadig åben.
De andre kan gå med os op. Vi kan holde stand, til mørket falder på.
Jeg går med. Også jeg.
Og jeg.
Marius, hvad med dig?
Marius?
Vend den!
Så er det Deres tur.
Enjolras, De er revolutionær, ikke bøddel.
Smuds ikke hænderne til ved at skyde den forræder. Jeg gør det for Dem.
Lad ham. Det er kun retfærdigt.
Godt, stikkeren er Deres.
Hvad venter De på? Jeg foretrækker at være alene.
De angriber om et øjeblik. Gå op på første sal!
Gør det. Endelig får De hævn.
Naturligvis foretrækker De kniven. Det ligger mere til Dem.
De har kun én kugle, ikke sandt? Og hvad så?
Jeg spekulerede på, hvorfor De valgte at spare den.
Det er gjort. Jeg hørte intet.
Et skud på klos hold høres ikke. Kom så!
Hørte De det ikke? De angriber snart. Kom!
De kender mig ikke. Jo, jeg gør.
Hvis der sker mig noget, skal De... Jeg ved det. Kom så!
Giv ild!
Op med Dem, Pontmercy! Vi er i skudlinjen. De rammer os næste gang!
Pontmercy, jeg ved ikke, om De kan høre mig, men jeg har noget at sige.
Hvis jeg gør alt for at redde Dem
så er det ikke for Deres skyld, men fordi at hvis jeg lod være
ville jeg aldrig kunne se Cosette i øjnene gen, så længe jeg lever.
Vi deler lige over.
Herligt at se Dem igen, Valjean.
De hilser vel ikke en gammel ven velkommen med en kniv?
Thénardier! Løslod de Dem?
De af alle burde vide, vi ikke er dem, der sidder og venter på friheden.
Men flugt koster, så jeg står i gæld. Derfor har jeg et forslag til Dem.
Hvad taler De om? De vil ud, ikke?
Så skal De have låsen op. De har ingen nøgle, men det har jeg.
Vi må videre. Jeg vil ikke blive her for længe.
Hvorfor ikke? De har ikke fattet ret meget.
Politiet kender stedet.
To af dem snusede rundt her forleden. De har set nøglen. Vis mig pengene.
Hvor meget havde han på sig, Deres "kunde"?
Det var ikke meget, De dræbte ham for. Fanger dræber for smuler.
Gad vidst, om De gør det for fornøjelsens skyld.
Eller måske vil De narre mig? Det er ikke pænt af en fremtidig makker.
"Bring mit lig til hr. Gillenormand."
"Han er min bedstefar og bor i Rue des Filles du Calvaire."
"Mit lig." Skiderikken var synsk. De er vist god nok.
Men det var ikke meget at dræbe for. Jeg tager det meste. De får kun lidt.
Vi ses. De kan altid komme til mig.
Vent her.
De var kloakken, ikke sandt? Jeg kan lugte stanken.
Hvordan fandt De mig? Jeg fulgte efter Dem.
- Umuligt. De var ikke... - I kloakken, nej. Jeg blev i gaderne.
Jeg vidste, at De ville komme ud ved floden.
Jeg sværger, at jeg går med Dem.
Men først... Nej. De kan ikke forhandle.
Giv mig en time. Ikke for min skyld. Jeg skal redde denne mand.
Bor Gillenormand her? Hvad vil De?
Vi har hans barnebarn med.
M. Gillenormand? Jeg er... Jeg vil ikke vi de, hvem De er.
Jeg vil ikke kende navnet på manden, som bringer mig mit døde barnebarn.
Hvad Deres navn end er, så forbander jeg det.
Hvis han døde i Deres arme, må De være en af dem.
Og så, mine herrer republikanere, skyldes dette her Deres dårskab.
De og Deres utopiske idealer, orakler og filosofiske charlataner
Deres fordømte forfattere og Deres revolutioner
som har badet dette land i blod de sidste 50 år!
Forsvind!
Mordere!
Marius!
Nu følger De med mig.
Nej. De fik, hvad De bad om. Bed ikke om mere.
Jeg må sige farvel til Cosette. Nej.
Ja.
Ja?
Hvis De skynder Dem.
Kom så!
Rolig!
Jeg venter her.
Hvor har du været? Hvorfor er du så snavset? Og blodig?
Jeg har det fint, Cosette.
Du aner ikke, hvor bange jeg var. Timerne gik, og du kom ikke.
Jeg kommer for at sige farvel. Jeg må rejse uden dig, og...
Og? Jeg kommer ikke tilbage.
Jeg forstår intet. Den eneste rejse, man ikke vender tilbage fra, er...
Døden? Nej, Cosette, jeg vil leve videre. Det skal jeg.
Der, hvor jeg skal hen, har jeg ikke noget valg.
Javert?
Javert!
"Hr. Politichef."
"De kender min iver i tjenesten og min troskab over for kongen."
"Men i dag er jeg blevet rystet i min tro. Hvem skal jeg klandre?"
"Kan man sætte personlige grunde over pligten, hvis motivet er ædelt?"
"Kan en straffet med en livstidsdom hængende over sig finde retfærd?"
"Kan en betjent, der har viet sit liv til det, han mente var retfærdighed"
"vakle mellem to forbrydelser: At lade en forbryder undslippe"
"eller endnu værre, pågribe ham?"
"Det vil jeg lade Dem svare på. Jeg kan ikke selv."
"Javert, inspektør af første grad."
Ser du ham den gamle? Hvem?
Ham bag bruden og brudgommen. Ham til venstre.
Det er ham!
Vor kære M. Favre. Eller rettere, slynglen Jean Valjean!
Og bruden, der spankulerer rundt arm i arm med baronen, er Cosette.
Han har taget mig ved næsen. Jeg troede, han var på vor side!
Men han er ingen mand, blot et møl, der sværmer rundt om de rige.
Glem det. Han og pigebarnet har kun givet os bøvl.
Netop. Nu skal han få betalt!
Du er blevet så tynd, at man knap kan se dig.
Gå hen og bland dig med dem. Jeg vil vide, hvor slynglen bor.
Tillykke.
Hvorfor holder du dig for dig selv? Jeg kender ingen her.
Siger du, at du ikke kender mig? Dette her er dit bryllup, min skat.
Du skal være sammen med disse mennesker. Jeg tror, jeg tager hjem.
Allerede? Festen er lige begyndt.
Det ligner dig ikke at stikke af fra din Cosette.
Du er ikke min Cosette mere.
Du er Marius’ Cosette. Og det er, som det skal være.
Det skete blot hurtigere, end jeg troede.
Du er en smuk, ung kvinde.
Hvis din mor kunne se dig nu...
Så ville hun sige... Hvad ville hun sige?
"Tak, M. Madeleine." M. Madeleine?
Det kaldte hun Herren.
De finder mig nok krævende, men jeg giver mig ikke, før jeg ved
hvem der reddede mig ved at bære mig gennem kloakken.
Politiet reddede Dem. En politimand ved navn Javert.
Umuligt. Man får let et forkert indtryk af folk.
Tror De, at De kender mig? Jeg kom for at sige, at jeg er tidligere straffet.
Hvorfor ler De? Tror De mig ikke? På ingen måde.
Jeg sad fængsel i nitten år for røveri og gentagne flugtforsøg.
Se selv efter politiets register. Jeg hedder ikke Favre.
Jeg hedder Jean Valjean.
Vidste hun, hvem De var?
Hun opdagede det aldrig, og hun vil aldrig få det at vide.
Jeg lover aldrig at sige det. Men hvorfor fortæller De mig det?
Ford jeg må ud af Cosettes liv.
Så det kan blive smukt. Hvis jeg bliver
er jeg bange for at smudse alt til for hende. Det forstår De vel?
Jeg har ikke styrke til at rejse selv. Jeg beder Dem om at hjælpe mig.
De vil have, at jeg skal... Beordre mig ud af Deres hjem.
Og forbyde mig at komme tilbage.
De har ret. Det er bedst, at De rejser.
"Og kom aldrig tilbage."
Og kom aldrig tilbage.
Sådan.
Nu er alt klart.
Omsider er det klart.
Jeg ved, at du er vågen.
Græder du? Det er på grund af min far.
Jeg har skrevet til ham, lige siden vi giftede os. Mindst ti breve.
Han har ikke svaret på et eneste. Som om han er vred på mig.
Men hvorfor skulle han være vred? Hvad har jeg gjort mod ham?
Ingenting, naturligvis. Han ved, at du er lykkelig, så...
Det må være noget andet. Han har ikke besøgt mig en eneste gang.
Jeg er forhenværende ambassadør. Det fremgår tydeligt.
Jeg var på vej i seng, så fat Dem i korthed. Hvad vil De?
Mit tidligere virke giver mig udlængsel. Jeg vil væk herfra.
Men det er dyrt at rejse. Jeg beder ikke om almisser.
Jeg har et tilbud til Dem. Vil De købe en hemmelighed af mig?
Sig frem.
Hr. Baron, De huser en kæltring af værste skuffe.
Han misbrugte Deres tillid og blev en del af familien under falsk navn.
Han rigtige navn er Jean Valjean. Det ved jeg.
Han er straffet. Det ved jeg også.
Ja, jeg har jo lige sagt det. Jeg har vidst det længe. Var det alt?
Nej, det var bare en forsmag.
Det bedste venter: Fortæl ingen om det mord.
I juni i fjor, under oprøret, var jeg nede i kloakken.
Hvorfor er min sag.
I kloakken, der løber ud i Seinen, mødte jeg Valjean, bærende på et lig.
Så vidt jeg kunne se, havde Valjean knust hans kranium.
Jeg tog dette her fra liget. Bevisgenstand nr. 1.
En død mand, siger De? Ja.
- Så De hans ansigt? - Ikke tydeligt, men jeg så morderens.
Thénardier, skønt De ikke kommer lige fra kloakken
så stinker De langt væk.
De kom for at anklage en mand, men har renvasket ham i stedet.
Cosette!
Cosette, vågn op! Marius, hvad er klokken?
Jeg håber blot, det ikke er for sent. Der er ingen tid til at klæde sig på.
Rue Plumet!
Rue Plumet? Så er far vendt tilbage. Han rejste aldrig. Det var opspind.
Var det opspind? Betyder det, at du løj? Løj du for mig?
Du, min elskede? Nej, kald mig uhyre.
Min eneste undskyldning er, at jeg elsker dig.
Da han sagde, hvem han virkelig var, blev jeg bange.
Jeg forstår ikke, hvad du vil sige, kun at du tvivlede på min far.
Jeg gjorde noget meget værre end at tvivle på ham.
Jeg vil ikke at retfærd gøre det, men mit sted havde du også...
Nej, Marius, det havde jeg aldrig gjort.
Tror du ikke, at jeg stillede mig selv spørgsmål?
At jeg spekulerede på, hvilket liv han levede før min tid?
Hvor han kom fra? Hvilket mørke han kom ud af?
Nej, ti. Hvad nytter det? Jeg forestillede mig det værste.
Men selv det værste forhindrede mig ikke i at stole på ham og elske ham.
Har De glemt noget, doktor?
Godt.
De må gøre mig en sidste tjeneste.
Ser De de to lysestager?
Er De så venlig at tænde dem, før De går?
De havde ret, doktor.
Døden kommer. Den befinder sig her i værelset.
Jeg havde aldrig forestillet mig, at den var så let på tå.
Cosette?
Er det dig?
Nej, Cosette, du må ikke græde.
Hvis du blot vidste, hvor lykkelig jeg er nu.
Jeg troede, jeg skulle af sted uden at få dig at se igen, men her er du.
Far... Marius er her også. Er Marius her?
M. Pontmercy, hvis De er kommet, så må De...
Så må De have tilgivet mig. Det er Dem, der skal tilgive mig.
Ikke omvendt. Min opgave er enklere. Jeg skal blot sige tak.
Det vil komme som en lettelse for alle, at jeg dør.
Dør? Ja, men det gør ingenting.
Jeg vil ikke have, at du dør! Ikke tale om. Jeg forbyder det!
Ja, skat, forbyd mig at dø.
Hvem ved? Måske adlyder jeg.
Far, hvad er det, du siger?
Marius, kan du ikke se, at der er noget frygtelig galt?
Gør noget. Hørte De det, Marius?
Hørte De det? Hun stoler på Dem.
Findes der et bedre bevis på, at hun elsker Dem?
Kære børn...
Hvor er det dejligt at se, at I er så forelskede i hinanden.
Cosette. Se.
Han smiler til os. Han er flot, ikke?
Jaså? Din lille slubbert.
Det har du aldrig sagt til mig før.
Tro nu ikke, at jeg lukker øjnene, fordi jeg ikke vil se på dig.
Det er blot, fordi lysene blænder mig.
Jeg tror, at de må være fyldt af nag.
Det er blot to små stearinlys
og så skaber de sådan et blændende sollys.
Jeg ved ikke, hvad der sker. Jeg ser lys.
Så meget lys...